- Hej, Lorenzo. - Hej.
Kom ind.
- Hvordan går det? - Jeg er ret kulret.
- Hvorfor? - Hvilke bøger skal jeg tage med mig?
De essentielle. Dem, du mangler, kan du købe på nettet.
Nej. Jeg kan ikke lide at købe bøger, jeg allerede har.
Det får mig til at føle mig gammel.
Lige nu ligner du en lille pige.
Bortset fra bøgerne mangler du så meget?
- Jeg skal købe nogle ting. - Vi tager til Portugal. Ikke ørkenen.
Du kan tage hjem til Madrid, når du vil.
Jeg foretrækker ikke at tage tilbage, hvis det kan undgås.
- Tusind tak. - For hvad?
For ikke at lade mig blive gammel alene.
Det er dig, der ikke har ladet mig alene.
Julieta?
Bea!
Det er utroligt. Julieta...
Du godeste. Sikke en overraskelse.
For én uge siden mødte jeg din datter ved Comosøen.
- Mødte du Antía? - Ja.
Vi kiggede på hinanden, og jeg gik hen til hende. Hun genkendte mig ikke.
Du ligner dig selv.
- Endnu smukkere end før. - Hvad sagde hun?
At hun var i byen for at købe noget til sine børn. Hun har jo tre.
- To drenge og en pige. - Ja. Tænk, at hun kan klare det.
- Har du børn? - Nej. Jeg er heller ikke gift.
Det er en skam, men jeg har travlt. Det glæder mig, at du ser så godt ud.
- Hvor bor du? - I Milano og New York.
Jeg er redaktør på Vogue og rejser meget.
- Vi lavede billeder ved Comosøen. - Herligt.
Hils din mor fra mig.
- Min mor døde for tre år siden. - Det gør mig ondt.
Min bror bor her. Vi skal mødes på en restaurant, men vi er sent på den.
- Hvad sagde Antía ellers? - Ikke så meget.
Jeg spurgte til dig, og hun fortalte, at du bor i Madrid, og se nu her.
Ja, jeg bor her stadig og bliver her. Så hun godt ud?
Ja. Hun havde ingen makeup på og var meget tynd, men flot.
Det glæder mig, at du ser så godt ud.
Farvel.
- Hvad så? - Hun er en gammel venindes mor.
- Hallo. - Det er mig. Åbn lige.
Hej. Er du okay?
- Jeg er ved at koge vand. - Du svarede ikke på telefonen i går.
- Jeg havde brug for at være alene. - Har du pakket kufferterne?
Og flyttekasserne?
Jeg har pakket alt ud igen. Jeg bliver i Madrid, Lorenzo.
Skal det være sjovt? Det er latterligt.
- Jeg kan ikke tage med dig. - Hvad er der?
Jeg ved, du har ikke fortjent det her, men spørg ikke mere.
Jeg tager ikke med dig til Portugal. Jeg bliver i Madrid.
Hvad sker der?
- Jeg har overvejet det, og... - Det har du vel gjort for længe siden.
Vi har planlagt det i næsten et år. I går ville du ikke rejse til Madrid-
- hvis det kunne undgås. Hvad er der sket?
- Pres mig ikke. - Må jeg få et glas vand?
Jeg kan ikke kende dig. Du virker helt tosset.
Det ved jeg godt.
Jeg fatter slet ikke, vi har den her samtale.
I går indså jeg, at jeg snyder mig selv. Jeg vil ikke forlade Madrid.
Og jeg vil hellere være alene.
Jeg har altid vidst, at der var noget vigtigt i dit liv-
-som du aldrig har fortalt mig.
Du ville aldrig tale om det, og det har jeg respekteret.
Bliv ved med det.
- Hej, Inocencio. - Señorita Juileta?
- Det er længe siden. - Ja. Her ligger vel ikke post til mig?
Efter alle de år? Nej.
Jeg er tilbage i Madrid og vil gerne leje min gamle lejlighed. Er den ledig?
- Nej. Var De ikke rejst fra Spanien? - Jo, men jeg er vendt tilbage.
Jeg savner gaden her. Er der nogen ledige?
Ja, 2. sal til venstre står tom.
- Skønt. Må jeg se den? - Den er umøbleret og umalet.
- Det gør ikke noget. - Jeg henter nøglen.
Her er altså ret beskidt.
- Jeg tager den. - Men den er ikke indflytningsklar.
- Giv mig Deres nummer. Jeg ringer. - Det behøves ikke.
Bare køkkenet og badeværelset dur, tager jeg mig af resten.
- Køkken og bad er nyt. - Strålende.
Antía.
To sønner og en datter.
Hun var taget til Comosøen på shoppetur.
Måske bor hun i en dyr schweizisk landsby i nærheden-
- og var taget på shoppetur i Italien, der er meget billigere.
Hun går uden makeup.
Hun er tynd.
Hun tror, jeg stadig bor i Madrid.
Kære Antía.
Jeg vil fortælle dig alt det, jeg aldrig fik fortalt, fordi du var et barn-
- og fordi det var for smertefuldt eller for skamfuldt.
Men nu er du ikke et barn mere.
Beatriz har fortalt, at du selv har børn.
Tre, intet mindre.
Du er en voksen kvinde og mor.
Hvor skal jeg begynde?
Jeg vil fortælle dig om din far.
Da du spurgte, hvor vi mødtes, sagde jeg i et tog. Jeg fortalte ikke alt.
Jeg var 25 år gammel. Det var en råkold aften. Det blæste.
- Er den plads ledig? - Ja.
Et imponerende brag med den gren, ikke?
- Blev De forskrækket? - Ja.
Rejser De alene?
Ja.
Da jeg så, De var alene, tænkte jeg, at vi kunne holde hinanden med selskab.
De har ikke lyst til at snakke.
En skam.
Undskyld, jeg skal lige ud.
Bare den ikke kommer for tæt på toget.
Den er ikke bange for det. Den leder efter en hun.
Den kan lugte hunnen.
Har du lyst til noget at drikke?
Xoan sagde, at han hed Xoan, og jeg sagde, at mit navn var Julieta.
Han var gift, og hans kone, Ana, havde ligget i koma i fem år.
Jeg sagde, at jeg underviste i klassisk filologi og var vikar.
Xoan fortalte, at han var fisker og havde tre fiskerbåde.
Han skulle til Madrid for at købe en motor til en af dem.
Han fortalte også, at han havde levet hele livet ved havet i et hus-
- hans bedstefar havde købt, da han kom hjem fra Cuba.
Ti minutters ophold.
- Vil du med ud at strække benene? - Jeg har ingen frakke med, men tak.
Vi ses.
- Hvad sker der? - Toget er standset.
- Hvorfor? Bare sådan? - Ja. Tag det roligt. Det er intet galt.
- En kuffert dræbte mig næsten. - Er vi kørt ind i noget?
Jeg så en kronhjort løbe ved siden af toget.
- Nej. Sikke en idé. - Jeg så den også.
Vi er ikke kørt ind i noget. Sæt Dem tilbage og bloker ikke gangen.
Toget kører igen om et øjeblik.
- Jeg så en kronhjort. - Det gjorde jeg også.
- Har De set den mand, der sad der? - Med briller og en sort sweater?
- Ja, jeg så ham ude i gangen. - Han er her et sted.
Han gik ud, da vi stoppede. Jeg så ham gå i sneen.
Jeg bemærkede ham, fordi han ikke havde frakke på. Han virkede fuld.
Han er nok stadig på stationen. Derfor stoppede vi.
Tag den.
Stig på toget igen, ellers får du lungebetændelse.
Hvad ligger der på båren?
- Er det hjorten? - Nej. Hvorfor siger du det?
- Er det en mand? - Gå nu op.
Er det ham? Er det derfor, vi er stoppet?
En mand i en sort sweater.
Han havde briller på.
Stig nu på toget igen.
Han sad der, hvor du sidder nu.
Han ville snakke-
- men jeg kunne ikke lide måden, han kiggede på mig-
-så jeg smuttede.
Jeg kunne ikke vide, han havde det så skidt.
- Alle piger havde gjort det samme. - Jeg burde have bemærket det.
Pin ikke dig selv. Han havde gjort det alligevel.
- Hvorfor var hans kuffert tom? - Det ved jeg ikke.
Måske ville han ikke vække opsigt.
Han havde planlagt alt på forhånd. Ingen begår selvmord-
- fordi en pige ikke vil snakke. Ikke engang for en smuk en som dig.
- Jeg kan ikke sove. - Det kan jeg heller ikke.
Thalassa, hals og pontos. Alle tre ord betyder hav på græsk.
Pontos er hav og åbent hav.
Det henviser til hav som søvej, vejen til eventyr.
Derfor er Odysseus indbegrebet af en maritim helt.
Da Odysseus kommer til Kalypsos ø, er han udmattet efter et forlis.
Nymfen Kalypso var flot.
Hvem synes du, er den flotteste kvinde, Marcos?
- Det er du. - Det gælder ikke.
Jeg er lærer, og lærere bør ikke have sex med eleverne.
- En anden. - Kim Basinger.
Dødflot og meget flottere end mig.
- Ángela Molina. - Hun er også smuk.
Kalypso var så smuk som Kim Basinger og Ángela Molina tilsammen.
Hun tilbød Odysseus alt, hvad man kan forestille sig.
- Hvad kan hun have tilbudt ham? - Sin krop.
Naturligvis, men hvad ellers? Noget, vi alle drømmer om.
- Evig ungdom? - Nemlig.
Og udødelighed. Men Odysseus afslog det.
Han stod ud på havet for at møde utallige farer.
Hvilket af de tre begreber ville I bruge om det hav, Odysseus længtes efter?
- Thalassa? - Nej.
- Pontos. - Nemlig. Pontos, det åbne hav.
Vejen til eventyr og det fremmede.
Kom ind.
- Hej. - Hej, Julieta. Sid ned.
Tak.
Fru Martínez kommer tilbage i næste uge, så dit vikariat er forbi.
Vi har været meget glade for dit arbejde. Rigtig glade.
Der har aldrig været så stor interesse for klassisk litteratur.
Mange tak. Jeg har nydt de seks måneder.
- Det glæder mig. - Nå, men...
Vent.
Der er kommet et brev til dig.
- Er det til dig, Julieta? - Ja.
Kære Julieta.
Jeg ved ikke, om du stadig er på skolen.
Det håber jeg, for jeg har ikke din adresse.
Jeg tænker tit på dig og kan ikke få den nat i toget ud af hovedet.
Ana er som altid eller forværret.
Jeg var væk i kun to dage, og hun var dårligere, da jeg kom hjem.
Man mærker ikke forværringen, når man er her.
I dag er jeg ikke taget ud at fiske. Havet er uroligt-
-og i eftermiddag bliver det storm.
Jeg ville gerne se dig dukke op i regnen-
- på udkig efter læ, og at det sted var mit hus.
Hvad så...
Canelo, slap nu af.
- Hej. - De er vist kommet for sent.
Begravelsen var i går. Men kom dog ind og få en kop kaffe.
Jeg er husholdersken. Kom, Canelo!
Sæt den der. Lad os gå ud i køkkenet.
- Hvornår kendte du Ana? - Jeg kendte ikke Ana.
Det tænkte jeg nok. For hun har ikke flyttet sig herfra i de sidste seks år.
Havet...
Det gør stort indtryk, ikke?
Sæt dig ned. Så du er her for at se Xoan.
- Vil du have kage? - Nej.
Jeg tror ikke, han kommer hjem i aften. Han er sammen med Ava.
Kender du Ava?
Hun laver keramik og skulpturer.
Ana og Ava var gode venner, da Ana stadig kunne tale og lytte.
Staklen var en grøntsag, og en mand har brug for en kvinde.
Jeg er den sidste til at kritisere Xoan.
Mere kaffe?
- Nej. - Så giv mig koppen.
Nå, hvad gør du så nu? Du kan nå bussen klokken otte.
Den stopper her på torvet. Lad os gå.
Tag med mig hjem, så følger min mand dig til bussen. Det er intet problem.
Jeg er træt. Jeg vil hellere vente her, hvis det er i orden.
- Hvor? - Lige her i stuen.
- Alene? - Tja...
Jeg blev gerne, men kan ikke. Jeg har forsømt min mand på det sidste.
Godt. Canelo vil holde dig med selskab.
Tak.
Fald ikke i søvn, så du misser bussen.
- Skal jeg lige ringe? - Det er ikke nødvendigt.
Jeg ringer.
Canelo, kom her.
Hej.
Hvad så?
Kom. Hop så op.
Vågn ikke op.
Jeg fik dit brev og kom.
Jeg forestillede mig ikke, at din kone...
Tænk ikke på det nu.
Godmorgen.
- Hvor er de kager gode. - En lokal specialitet.
Jeg var ved at lave morgenmad. Jeg var rigtig sulten.
Er der noget til mig?
Jeg tog dit brev som en invitation til at besøge dig.
Det var meningen.
Jeg havde ikke forestillet mig, at din kone var død. Det gør mig ondt.
Det var til det bedste. Det var ikke noget liv.
Marian ringede og sagde, at du sad her og ventede på bussen.
Hun var ikke sikker på, om du ville gå.
Hun sagde, du var sammen med en kvinde. Ava, tror jeg.
Hun er en gammel veninde. Du vil møde hende.
- Hun er kunstner ligesom dig. - Jeg er ikke kunstner.
Jeg underviser i klassisk litteratur.
- Og nu ikke engang det. - Du vil helt sikkert kunne lide hende.
Jeg tror, jeg rejser i dag.
- Jeg ved ikke, hvad jeg laver her. - Fisker. Det bliver en god dag.
Vi skal ud at fiske.
Marian, Julieta. I kender vist allerede hinanden.
Giv mig den. Det klarer jeg.
- Bliver du her i dag? - Ja.
Vi skal ud at fiske.
Jeg havde ikke noget arbejde.
Jeg havde ikke travlt.
Jeg ville bare blive i et par dage.
Der var noget, jeg måtte fortælle Xoan, men jeg udsatte det.
Det var et nyt liv-
- særpræget for en kvinde, der kommer nede fra solen, men rart.
Nætterne fløj af sted i Xoans arme.
Jeg følte mig fanget og fri på samme tid.
- Må jeg røre den? - Ja da. Tag den bare op, hvis du vil.
- Hvor er den tung. - 4 kg, så vær forsigtig.
- Jeg troede, det var terrakotta. - Det er bronze.
Jeg giver dem terrakottaglasur i den farve, klipperne ved fyrtårnet har.
Sikke en kraft den har.
Jeg gør mine skulpturer kompakte, så vinden ikke kan blæse dem omkuld.
Ligesom folk her. Folk herfra er meget hårdføre.
Jeg besøgte ofte Ava. Jeg kunne lide at se hende arbejde-
-og ryge.
Hun kunne lide at høre mig fortælle myter-
-ligesom du kunne som lille.
Guderne skabte menneskene og andre væsener-
-ved hjælp af ler og ild.
De gav dem de nødvendige evner, så de kunne overleve.
Nogle fik pels. Andre fik vinger, så de kunne flyve.
Da det blev menneskets tur-
- opdagede guderne, at de ikke havde flere evner tilbage.
Derfor blev mennesket født nøgent-
-og forsvarsløst midt ude i naturen.
- Jeg er gravid, Ava. - Hvis er det?
Xoans. Jeg var gravid, da jeg kom fra Madrid.
Ved han det?
Nej. Jeg ville ikke presse ham.
Du må fortælle ham det. Xoan er vild med børn.
Få måneder efter din fødsel tog vi hjem til dine bedsteforældre-
-så de kunne se dig og Xoan.
To år senere besøgte vi dem igen.
Bedstefar Samuel var blevet pensioneret. Han var byens lærer-
-men var holdt op for at blive bonde.
Han havde solgt mit barndomshjem og havde købt hus på landet.
Nu er de her.
- Har du brug for andet? - Nej. Mange tak.
Hav det godt.
Hej, min skat.
Hvem har vi så her? Må bedstefar få et kys?
- Hvordan var rejsen? - Lang. Vi er dødtrætte.
Må jeg præsentere Sanáa. Det er Julieta.
Det vidunder er Antía. Har du en kuffert?
Ja. Den er brun. Mit navn står på.
- Vil du hente den? - Ja.
Og en klapvogn.
- Og mor? - Vi klarer os. Vi møder hende nu.
- Og den pige? - Det er Sanáa, som jeg fortalte om.
- Er det hende, der hjælper jer? - Hun hjælper din mor, også i marken.
Et held, vi fandt hende. Det har ændret vores liv. Kom. Vi går over til bilen.
- Savner du ikke skolen? - Det har jeg ikke tid til.
Din mor og markerne tager al min tid.
Jeg anede ikke, du ville pensioneres og slet ikke førtidspensioneres.
Det er bedre sådan her.
Din mor og jeg har altid drømt om at bo på landet.
- Taler du spansk, Sanáa? - Lidt.
Lidt.
Hun taler det perfekt, men er lidt genert.
Vi mødte hende for otte år siden til musikfestivalen i Fez.
Hun blev gode venner med din mor, og vi holdt kontakten.
Det er vores held, at hun bor hos os.
Hvor er det kønt.
Her er ingen luksus, men vi har fået mere livskvalitet.
- Hvor er mors værelse? - Det vindue med udsigt til vinen.
- Kan du lide huset? - Ja.
- Jeg viser dig huset senere. - Ja. Først vil jeg se til mor.
Hvis du er heldig, er hun vågen.
Sara, Julieta er kommet.
- Julieta? - Ja, vores datter.
Vores datter.
Hej, mor.
Nu er vi kommet.
Er du glad for at se os?
Det er Antía.
Du kan ikke kende hende, fordi hun er blevet så stor.
Jeg har gjort værelset overfor klar til jer, så du kan være i nærheden.
Jeg vil hellere være her.
Jeg vil sove inde hos mor.
Antía kan sove i den lille seng.
Jeg får Sanáa til at skifte sengetøjet. Hun plejer at sove der.
Julieta.
Mor...
Hvad laver du her?
Jeg er her for at besøge dig og har min lille pige med.
- Hvem? - Antía, min datter.
- Se hende. - Hvor er hun dejlig.
Hun er to år gammel.
To år...
Kom, Antía. Jeg har søde jordbær til dig.
Nej, far. Hun har lige fået en ren kjole på.
Skal du ikke sige noget til mor?
Du er smuk, Sara.
- Alle glassene er klar. - Godt.
- Far, må jeg tale med dig? - Ja da. Sanáa, se til Sara og Antía.
Væk ikke Antía.
Hvad sker der med mor, når I tager på markedet?
En af os bliver altid hos hende.
Da du hentede mig, var hun alene.
Spærret inde på værelset.
Jeg kan ikke lide at låse hende inde, men det er nødvendigt.
- Det er ikke et liv for mor. - Vi har det, så godt vi kan have det.
Ved du, hvad det koster at få din mor på plejehjem?
- Har du ikke hyret en hjælp? - Sanáa passer hende.
- Sanáa passer markerne og dig. - Drop det der.
Mor har brug for mere end at blive vasket og få redt seng.
Du har dit liv, desværre meget langt herfra.
Jeg har ikke villet ulejlige dig for meget, men vi har haft det svært.
Tror mig, når jeg siger, at vi har det bedre end nogensinde.
Vær lidt mere generøs og forstående over for mig.
Så er andalusierne tilbage! Hvor er du blevet stor.
- Hej, min skat. - Jeg troede aldrig, I kom tilbage.
Vi er helt flade. Rejsen var uendelig.
- Kan du huske din far? - Jeg er helt til rotterne.
- Hvordan har din mor det? - Elendigt.
Du skal nok høre om det.
Kom, min basse.
Min far har en affære med den pige, der passer min mor.
Ved din mor det?
Mor sygner hen, den stakkel. Låst inde på sit værelse.
Hvad er det?
En tatovering.
AJ?
- A for Antía og J for Julieta? - Ja.
Forsigtig. Den er stadig øm.
Jeg grubler over, om du bor på landet eller ved vandet-
-og om du stadig kan lide at fiske.
Da du var ni, tog du ud at fiske med din far.
Du ville være fisker ligesom ham.
Du kan ikke tage på koloni som Fætter It.
Folk skal se din pande og dine øjne-
-næsen, munden, ørene.
- Drop alt det ævl, mor. - Du skal på ferie og får det sjovt.
Jeg vil blive hjemme.
- Du kan ikke altid få det, som du vil. - Hvad er der med min pige?
Jeg vil ikke af sted, far. Jeg har ferie-
- og kan tage med dig ud at fiske hver dag.
Sagde du ikke, du havde brug for hjælp og var ved at blive gammel?
Fiskerkonen...
Når du kommer hjem, får du hyre som sømand.
- Det tager jeg som et løfte. - Kom så, din vandhund.
Hav det sjovt.
Tager du af sted nu?
- Besøger du mig efter kolonien? - Er du så ikke her?
Nej, min skat, men lov, at du besøger mig.
- Kom nu. - Det lover jeg.
Pas nu godt på dig selv.
Kom nu.
Hvorfor holder Marian op?
Hendes mand er syg. Hun må passe ham.
- Har du fyret hende? - Vær ikke fjollet. Selvfølgelig ikke.
Hvis du beder hende om at blive, bliver hun.
Folk har ret til at gå på pension.
- Giv mig din rygsæk. - Nej. Den bliver hos mig.
Undskyld, hvis jeg var streng.
Antía Feijóo.
- Jeg elsker dig. - Jeg elsker dig højt.
Ikke så hurtigt.
- Skal jeg lave mad, inden jeg går? - Nej. Inés kommer snart.
- Hvis du mangler noget, så ring. - Tak.
Jamen... Så går jeg.
- Tager du Xoans sweatshirt med dig? - Han har givet den til mig.
Jeg tager intet, der ikke er mit.
- Vil du virkelig undervise igen? - Ja.
- Jeg tror, du begår en fejl. - Jeg vil ikke kun være husmor.
Jeg kan lide min profession og har længe drømt om at begynde igen.
En kvindes profession er familien. Hvis du vil holde sammen på den-
-er det bedst at blive derhjemme.
- Det er min sag. - Så sker det sædvanlige.
Hvad skal det betyde?
Hvad sker der?
- Er Marian gået? - Ja.
Den nye kommer snart. Jeg håber, hun er mere diskret.
Hvad mener du?
For 13 år siden sagde Marian, at jeg ikke skulle vente på dig.
Du tilbragte nætterne med Ava.
Da hun gik, sagde hun noget lignende.
Da jeg besøgte mine forældre for ti år siden, var du igen hos Ava om natten.
Hej. Jeg hedder Inés.
Det er bedre, du begynder i morgen. Marian har klaret det hele.
- Fint. Jeg kommer i morgen. - Tak.
- Vi ses. - Vi ses i morgen.
Jeg har kendt Ava, siden jeg var 15. Vi har aldrig været kærester-
-men vi har bollet nu og da.
Jeg har tit villet sige det, men vidste ikke hvordan.
Jeg er ikke snakkesalig, som du nok ved-
- men du og Antía er det vigtigste i mit liv. Det ved du godt, ikke?
Skal du slet ikke sige noget?
Nej.
Hvad skal du?
Jeg går en tur og skal forberede undervisning.
Jeg tager ud at fiske.
Der er kraftige omslag i vindstyrke og vindretning ved Ferrol-bugten.
Uvejret giver seks-otte meter høje bølger.
Der henstilles til at indstille al fiskeri og søfart i området-
-og at alle fartøjer søger havn.
- Hallo? - Ava. Undskyld, at jeg ringer.
Jeg vil bare vide, om Xoan er hos dig.
Xoan? Nej.
- Ved du, hvor han kan være? - Er han ikke kommet hjem?
- Nej. - Han må være ude at fiske.
Det håber jeg ikke. Se lige det uvejr.
Vent. De siger noget på tv.
En fiskerbåd er kæntret ud for Ferrol-bugten.
Besætningen er ikke fundet. Man frygter for deres liv i uvejret.
For en lystyacht med tre om bord er situationen den samme.
De høje bølger på over seks meter forhindrer alle redningsforsøg.
Jeg er dommer Vicente Louro. Jeg må bede Dem om at identificere liget.
Jeg er ked af, De skal igennem det her.
Stormen var så voldsom, at liget ikke er intakt.
Jeg tager den.
Hallo?
- Det er Antía. - Antía?
Fra kolonien. Hun vil tale med dig.
Du bliver nødt til at tale med hende.
- Antía. - Det er mig, mor.
Hvad sker der? Du svarer ikke. Jeg har ringet masser af gange.
Jeg har ikke hørt det.
- Hvordan har du det, min skat? - Godt.
I morgen kommer Ava og jeg og henter dig. Vi kommer tidligt.
Det behøves ikke, mor. Jeg er sammen med min veninde Bea.
Jeg har lært hende at kende her.
Må jeg tage med dem til Madrid og blive der i en uge? Det er okay, ikke?
- Men vi kender dem jo ikke. - Hun er min ven, mor.
Du får lige hendes mor, så kan hun fortælle om det.
Hej. Jeg hedder Claudia og er Beatriz' mor.
- Hvordan har min datter det? - Godt, herligt.
Jeg kender hende jo ikke, men tror, kolonien har været god for hende.
Jeg ville bede om lov til at tage hende med til Madrid.
Pigerne er blevet hjerteveninder og har plaget mig om det.
- Er kolonien ikke først slut i morgen? - Jo, men jeg kom en dag før.
Jeg vil gerne tage dem med hjem i eftermiddag.
- Hvad synes du? - Fint.
Hvis hun så gerne vil.
Julieta, hvordan går det? Jeg er Claudia. Kom ind.
Det gør mig så ondt.
Hvordan gik rejsen? Kom ind.
Pigerne leger. Jeg har ikke sagt noget til dem.
Syntes Antía, det var sært, at jeg kom i dag?
Hun er gal. Hun tror, du vil tage hende med.
Hun ringede til Xoan, men han svarede naturligvis ikke.
- Hvor skal jeg fortælle hende det? - I vil nok have det bedst derinde.
Vil du have noget at drikke eller spise?
- Jeg ved det ikke. - Gå bare derind.
Jeg henter hende.
- Hej, mor. - Hej, min engel.
Hvordan går det?
Sid ned.
Jeg bad om lov til at blive lidt længere.
Sæt ikke sådan et ansigt op. Vi er på ferie.
Hvordan har far det? Han ignorerer mine opkald. Så irriterende.
- Der er noget, jeg må fortælle dig. - Ja?
To dage efter at du tog af sted, var der et uvejr.
Fars båd og to andre både forsvandt.
- Ingen blev reddet. - Og far?
- Far blev heller ikke. - Er far død?
Ja.
Antía...
Hvorfor tog han ud at fiske i uvejr?
Uvejret begyndte om eftermiddagen. Din far var taget ud om formiddagen.
Jeg er ked af at belemre dig.
Min mand og jeg har planlagt en rejse til Patagonien, og nu vil Bea ikke med.
Hun vil blive her sammen med Antía.
- De kan jo ikke være her alene. - Nej.
Måske vil du blive her sammen med dem. Mine drenge tager med os.
- Her? - Pigerne og dig.
Efter alt det her vil et afbræk gøre dig godt.
Og Antía vil blive mere afledt i Madrid.
Rosa tager sig af det hele. I kan gå ture, tage i biografen, slappe af.
- Jeg har ikke taget tøj med. - Du kan bruge mit.
Jeg har alting. Regnfrakker, bluser, der er blevet for små-
- og vil se bedre ud på dig. Du kan prøve det tøj, du vil.
Tingene skete, uden at jeg tog del i det.
Den ene ting førte den næste med sig.
Goddag. Vi skal se på den ledige lejlighed.
Ja. Lige et øjeblik.
Denne vej.
Køkkenet.
- Tapetet er lidt skrigende. - Nej. Fedt.
Hvis det bliver for meget, maler vi det.
- Vi tager den. - Og så bliver vi naboer.
Bea og dig fandt en lejlighed tæt på, hvor hun boede.
Du fik mig til at leje den.
Jeg var totalt udmattet-
- men du var stærk som en okse. Du var pludselig blevet voksen.
Du tog hjem sammen med Ava for at lukke huset og sætte det til salg.
Bea passede mig i Madrid.
Jeg havde ikke overlevet det uden jer to.
Da du kom tilbage, talte vi ikke meget om rejsen.
Du ville ikke gøre mig ked af det, og jeg havde ikke kræfter til at spørge.
Kom så, mor. Vi skal have dig op.
Bea, hjælp mig lige.
Det er godt. Glid nu ikke. Svøb håndklædet omkring hende.
Giv mig det store håndklæde.
- Det her? - Ja.
Læg det over hendes skuldre.
Først den fod. Så den anden. Forsigtig.
Tør hende godt på ryggen. Det vil varme hende.
Hun skal ikke blive forkølet.
Nu tørrer jeg dit hår med hårtørreren.
- Hej, mor. - Hej.
Hvis vi skal spise sammen, så skynd dig. Jeg skal læse sammen med Bea.
- Kan du lide det? - Ja.
I morgen går jeg i gang med stuen.
Det behøves ikke. Jeg har vænnet mig til tapetet.
- Bea er vild med det. - Bea har et smukt, flødehvidt hjem.
Og hun skal jo ikke bo her. Skal jeg lave en sandwich til dig?
Okay, men skynd dig.
Jeg kom mig med din hjælp.
Jeg fandt et job, jeg kunne lave derhjemme. Korrekturlæsning.
Resten af min tid brugte jeg på dig. Jeg havde ikke brug for andet.
Fire år senere, da Bea tog til USA, tog du på et refugium i Pyrenæerne.
Du skulle være der i tre måneder, indtil du begyndte på universitetet.
Jeg frygtede adskillelsen fra dig-
- men du var ikke gået meget ud i de år.
Du havde altid nok at se til med mig og dine studier.
Jeg havde ingen ret til at sige nej. Desuden var du jo også myndig.
Hallo? Ja. Det er mig.
Jeg kommer ned.
Nu er taxien her.
- Tager du nettet med? - Ja.
Lad være, mor. Jeg gør det selv.
Jamen så pas godt på dig selv, og hav det sjovt.
Du må også passe på dig selv, mor.
Bliv ikke bekymret, hvis jeg ikke ringer og skriver så tit.
Vil du være helt isoleret?
Det er et refugium. Der er det vigtigt at koble af.
- Hvad hvis jeg får det dårligt? - Afpres mig nu ikke.
Selvfølgelig ikke. Jeg har mit arbejde og vil også ordne mit noter.
Forhåbentlig bliver de til en bog. Jeg vil have nok at se til.
Det er godt.
Lad mig følge dig til stationen.
Husk, at du ikke kan lide afskeder.
Jamen så farvel.
Hej. Jeg er Antía Feijóos mor. Jeg har aftalt at hente hende i dag.
Denne vej.
- Julieta Arcos? - Ja.
- Jeg er Antías mor. - Jeg hedder Juana.
Sikke et betagende sted.
Jeg har bedt Liliana om at servere te for os herude.
- Ved Antía, at jeg er her? - Ja.
Jeg må se hende. De tre måneder uden hende har været meget lange.
Jeg forstår det, men den manglende kommunikation har været det hårdeste.
Skal jeg vente længe?
Julieta, Antía er her ikke.
Er det ikke det rigtige hus? Jeg har fulgt hendes...
Jo. Antía troede, hun ville være her, men besluttede sig så for at rejse.
Men jeg er kørt hertil helt fra Madrid.
- Det ved jeg. - Hvor er hun taget hen?
- Jeg håber, det er her i nærheden. - Jeg kan ikke sige det.
- Hvabehar? - Jeg kan ikke sige, hvor hun er.
- Beklager. - Ved De det ikke? De har ansvaret.
- Antía bad os om ikke at sige det. - Som om min datter ikke vil se mig.
Hør nu her, Julieta.
Antía har valgt sin egen vej. De er ikke en del af den.
Jeg forstår, at det må være smertefuldt for en mor, men De må acceptere det.
Jeg tror, jeg ringer til politiet.
Gør, som De vil-
- men De bør acceptere realiteterne. Jeg forstår, at det ikke er let.
- Hvad har De gjort ved min datter? - Vi har hjulpet hende.
Deres datter kom her med store behov.
Hvad? Min datter har aldrig savnet noget.
Men hun følte sig ensom og meget ulykkelig.
Her indså hun, at hun savnede en åndelig dimension i sit liv.
Hvad skal det betyde?
Hun er ikke vokset op i et religiøst hjem.
Hun fandt troen her.
Lad mig høre det fra hendes egen mund. Hvor er hun?
Jeg kan ikke sige det.
Det vigtigste er, at Antía har det bedre og er lykkelig.
Tænk ikke kun på Dem selv, men på Deres datter, og glæd Dem.
- Det kan De ikke sige til mig. - Fortvivl ikke.
Måske tager hun kontakt til Dem, men giv hende tid.
Jeg meldte din forsvinden til politiet. Jeg hyrede en privatdetektiv.
I de første par måneder lavede jeg ikke andet end at lede efter dig.
Det eneste, jeg opdagede, var, hvor lidt jeg vidste om dig.
- Julieta Arcos? - Ja.
Et brev.
Vil De underskrive her?
Tak.
Antía.
- Hej, far. - Hej, Julieta.
- Har du set det foto, jeg sendte? - Ja.
- Er han ikke flot, din bror? - Jo.
- Meget flot. - Hvornår kommer du og møder ham?
Jeg kan ikke lige nu. Jeg har sagt, at jeg har travlt.
Beklager, men jeg må lægge på nu. Jeg skal nok ringe igen.
Straf mig ikke mere. Har jeg ikke lov til at være glad efter din mors død?
- Jeg vil ikke tale om mors død. - Husk, at du stadig er min datter.
Antía er mit barnebarn. Sidst vi sås, var hun en lille pige.
- Kys hende fra os. - Ja.
Jeg sender også kys til jer.
De tre første år købte jeg en kage til dig på din fødselsdag.
Idéen om at fejre, at jeg fik et postkort fra dig, trøstede mig.
I det mindste så jeg din håndskrift.
Jeg forventede ikke mere, men selv det var at forvente for meget.
De første tre år smed jeg en kage i skraldespanden på din fødselsdag.
Det blev en tradition.
Inocencio, jeg opsiger lejligheden. Jeg forlader Spanien.
- Hvornår? - Så snart som muligt. Om en uge.
Undskyld.
- Undskyld for al balladen i nat. - Din underbo klagede.
Nu skal jeg ikke genere ham mere. Farvel.
Jeg fandt et kvarter i Madrid, hvor du aldrig havde været.
Jeg ville bo et sted uden spor af dig, hvor intet ville minde mig om dig.
Hej, min skat. Nej. Rejs dig ikke op.
- Jeg vil op at stå. - Hvordan har du det, min skat?
Det sidste attak har gjort mig lam i venstre side.
- Hvordan går det med dit nye hjem? - Bedre.
Det er som at bo i en anden by.
De er smukke.
Jeg har også en gave til dig. Den ligger i tasken.
Den siddende mand.
Tusind tak, Ava.
Før du går, vil jeg fortælle dig noget.
- Det er ikke en forklaring, men... - Det behøves ikke.
Alt har længe været afklaret mellem os.
Det er om Antía.
Da vi tog hen for at pakke jeres hus ned, kom Marian.
Antía, min pige.
Jeg kunne ikke forhindre, at hun så og talte med Antía.
Hun fortalte hende samtlige detaljer om Xoans sidste timer.
Jeres skænderi, og at Xoan tog på havet, selvom havet var uroligt.
Men Marian var der ikke. Hun var gået hjem.
Xoan ringede vist til hende for at spørge, hvad I havde talt om.
Antía sagde aldrig noget om det.
Hun spurgte mig heller aldrig om noget.
Hun spurgte mig.
Hun ville have mig til at bekræfte, at I havde skændtes på grund af mig-
- og at havet havde været oprørt. Jeg anede intet om havet.
Jeg sagde til hende, at jeg ikke ville diskutere det andet med et barn.
Hun blev rasende.
Hun kaldte mig en luder.
Hun gav dig og mig skylden for, at Xoan var taget ud for at fiske.
Jeg fatter det ikke.
Hun bebrejdede mig aldrig noget.
Vi talte ikke meget sammen. Det er sandt.
Men teenagere er gådefulde-
-og jeg ville ikke bebyrde hende.
Giv mig...
Den dag hun rejste, ringede hun til mig.
- Hej, Ava. Hvordan går det? - Antía. Nogenlunde.
Jeg har fået diagnosen sklerose.
Sig det ikke til din mor. Jeg ringer selv.
Ava, jeg vil gerne tale med dig, men jeg ved ikke, om det passer nu.
Hun stillede de samme spørgsmål igen. Én detalje havde dog ændret sig.
Skylden var nu spredt ud på os alle tre. Hun havde også en andel i det.
Hvorfor var hun skyldig?
Hun var rejst væk og havde været glad på kolonien.
Jeg sagde, at ingen af os bar skylden for det, der var sket.
Og hvis vi var skyldige, havde vi allerede udstået en hård straf.
Så sagde Antía-
-at alle får det, de har fortjent.
Jeg opdrog dig i samme frihed, som mine forældre havde opdraget mig.
Da vi kom til Madrid, og jeg blev væk i depression, sagde jeg intet til dig-
- men jeg følte en enorm skyld over din fars og manden fra togets død.
Jeg undlod at tale med dig om det. Du skulle vokse op uden skyld.
Men du fornemmede det.
Til trods for min tavshed smittede jeg dig som en virus.
Hun bad om noget beroligende.
Det var meget hårdt.
Undskyld mig. Jeg hedder Lorenzo Gentile.
Jeg så dig i elevatoren på hospitalet.
- Vi ses. - Farvel.
Jeg tænkte ved mig selv: "Den kvinde er så smuk og ser så nedslået ud."
Hun skal nok besøge en alvorligt syg." Jeg anede ikke, det var kære Ava.
For Ava!
Ava fortalte om dig.
- Hvad sagde hun? - "Jeg har en veninde, du skal møde."
Lorenzo var min arv efter Ava.
Jeg fortalte aldrig noget om dig. Der var intet spor af dig derhjemme.
Du eksisterede ikke.
Jeg begyndte et nyt liv sammen med ham.
Dagene blev til uger, og ugerne til måneder og år.
Der var dage, hvor jeg ikke tænkte på dig.
Når en eks-misbruger falder i, selv efter mange år som clean-
-er selv et enkelt tilbagefald fatalt.
Jeg afholdt mig fra dig i årevis.
Jeg begik den fejl igen at håbe på, at jeg ville møde dig-
-eller høre fra dig.
Det absurde håb rystede det skrøbelige fundament-
-mit nye liv byggede på.
Nu har jeg intet tilbage.
Kun du eksisterer.
Dit fravær fylder hele mit liv og ødelægger det.
Antía, spil den.
Julieta?
Julieta!
Det er mig, Bea.
Beatriz? Er det virkelig dig?
Ja da. Har du det godt?
Hold da op. Du havde det så godt, sidst jeg så dig.
De to piger mindede mig om dig og Antía.
Det er mine niecer. Hvad er der sket?
Sidst havde du det så godt.
Da vi mødtes, sagde jeg ingenting.
Antía har været forsvundet i 12 år.
I 12 år?
Mødte du hende virkelig, som du sagde?
Ja. Jeg mødte hende, men jeg fortalte dig ikke, hvor ubehageligt det var.
Ubehageligt? Hvorfor?
Antía ville ikke tale med mig. Hun gjorde alt for at undgå mig.
Hun sagde, hun ikke kendte mig, og at jeg forvekslede hende med en anden.
Jeg vidste, det var hende. Hun kunne ikke slippe for at tale med mig.
- Passer det med børnene? - Ja. Tre. Hun havde to med sig.
Hvorfor ville hun ikke tale med dig? I var bedsteveninder.
Vi var mere end det. Efter kolonien var vi uadskillelige. Har du glemt det?
Ja. I var da altid sammen.
Vi kunne ikke leve uden hinanden. Synd, at det blev et helvede til sidst.
- Et helvede? - Du ved øjensynlig ingenting.
Nej. Jeg ved ingenting.
Jeg tog til New York for at studere og for at slippe væk fra din datter.
Jeg ringede til hende. Hun sagde, hun tog på et refugium i Pyrenæerne.
- Jeg ville bare have fred for hende. - Talte I nogensinde sammen igen?
Hun ringede én gang til mig, men var som forvandlet.
Hvordan?
Hun sagde, hun skammede sig over vores forhold.
Hun ville ikke have noget med mig at gøre. Hun var et nyt menneske-
- og havde fundet sin egen vej. Jeg var ikke en del af den.
Hun lød som en fanatiker, Julieta. Hun gjorde mig bange.
- Lorenzo. - Hvordan går det?
Jeg er tør i munden.
Her.
Sikke et tilfælde, at du var der under ulykken.
Jeg kom tilbage fra Portugal for fire dage siden.
Jeg tog hen til dig i håb om at se dig på vej ud.
Men jeg er flyttet, Lorenzo. Jeg bor der ikke mere.
- Det ved jeg. - Hvordan fandt du ud af det?
Jeg fulgte efter dig for at se, hvad du lavede.
Fulgte du efter mig?
En mindre distræt person ville have bemærket det.
Da jeg indså-
- at jeg var ved at blive som en af Patricia Highsmiths besatte personer-
- der gemte sig ved gadehjørnerne og udspionerede dit hus...
...holdt jeg op med at forfølge dig og tog til Portugal for at skrive.
Jeg kom tilbage for et par dage siden.
Undskyld, at jeg tog afsked med dig på den frygtelige måde.
- Har du læst i dem? - Nej.
Jeg har ikke haft tid og turde da heller ikke.
Læs dem, hvis du vil, og smid dem ud.
Kære mor. Jeg ved ikke, om du stadig er i Madrid og bor samme sted.
Men jeg har ingen anden adresse på dig.
Jeg har tre børn.
Xoan, den ældste, er druknet i floden kun ni år gammel.
Jeg er sindssyg af sorg.
I de øjeblikke... De værste i hele mit liv.
...tænker jeg på dig.
Nu forstår jeg, hvor meget du må have lidt, da jeg forsvandt.
Jeg kunne ikke forestille mig det.
Ingen, der ikke har været igennem det, kan forestille sig det.
Jeg vil ikke bede hende om en forklaring.
Jeg vil bare være sammen med hende.
Men hun har ikke inviteret mig til at komme.
Efter 13 år tør hun da ikke, men hun satte afsenderadresse på.
.:: RAPiDCOWS - www.hounddawgs.org ::.
Tekster: Elisabet Prahl Dansk Video Tekst